Sistemul+Endocrin

= Sistemul endocrin = **Sistemul endocrin** reprezintă totalitatea glandelor endocrine, care la rândul lor secretă hormoni, pentru a coordona activitatea organismului.

Funcţii

 * Participă la menţinerea homeostaziei şi a echilibrului intern;
 * Participă la regularea umorală a organismului;
 * Participă la procesele metabolice ale organismului;
 * Stimularea creşterii organismului;
 * Participă în cadrul reproducerii ( prin stimularea secreţiei hormonilor sexuali);
 * Diferenţierea caracterelor masculine sau feminine la oameni în perioada adolescenţei.

Afecţiuni

 * [|Diabetul zaharat]
 * [|Insulinomul]
 * [|Guşa difuză toxică]
 * [|Acromegalia]
 * [|Nanismul]
 * [|Diabetul insipid]
 * [|Obezitatea]

Glandele endocrine
Glandele endocrine principale sunt: [|Hipofiza], [|Hipotalamus], [|Glanda tiroidă], [|Glandele suprarenale (adrenale)], [|Pancreasul endocrin], [|Testicul], [|Ovar], [|Timus], [|Epifiză].

Hipofiza
Are trei lobi: anterior, intermediar şi posterior. Lobul anterior împreunǎ cu cel intermediar alcǎtuiesc Adenohipofiza, iar cel posterior Neurohipofiza. Adenohipofiza secretă hormonii tropi: hormonul de creştere - STH, prolactina - LTH, adrenocorticotropul - ACTH, gonadotropii FSH şi LH, hormonul melanocitostimulant(MSH), iar Neurohipofiza secretă vasopresina - ADH şi ocitocina. Reglarea hipofizei: 1. Hormoni hipotalamici stimulatori: a) TRH - hormon eliberator de tirotropină - tireostimulina b)CRH - corticoliberina - hormon eliberator de ACTH c) GH-RH - hormon eliberator de hormon somatotrop d) Gn-RH - hormon eliberator de gonadotropi - gonadoliberine e) PRH - hormon eliberator de PRL f) MRH - hormon eliberator de MSH. 2. Hormoni inhibitori: a) SRIF sau somatostatină - inhibă eliberarea GH b) PIF - inhibă eliberarea de PRL c) MIF - inhibă eliberarea de melatonină. Hormonii tiroidieni. STH. Prin intermediul factorilor insulinici de creştere are acţiune asupra cartilajelor de creştere, anabolismului muscular şi creşterii celulare. UP = acromegalie, LOW = hipopituitarism. PRL. Produce secreţia la nivelul glandei mamare a 2 enzime: lactozosintetaza şi 1 alfalactalbumina. UP = hiperprolactinemii. ACTH. Stimulează producţia de hormoni din zona reticulată şi fasciculată la nivelul suprarenalei. UP = boala Cushing FSH. Rol în recrutarea foliculilor primordiali la femeie, iar la bărbat rol în spermatogeneză. UP = menopauza. LH. Rol major în steroidogeneză. Declanşează ovulaţia. Stimulează producţia de testosteron din celulele Leydig testiculare. LOW = insuficienţa gonadică secundară. TSH. Rol în asigurarea secreţiei adecvate de T3 şi T4. Proliferarea şi hipertrofia celulelor tiroidiene. LOW = hipertiroidism şi hipotiroidism secundar (hipofizar) UP = hipotiroidismul primar.
 * Hipofiza** este o glandă mica (500 mg), situată median la baza creierului într-o cavitate a osului sfenoid denumită „şaua turcească”, posterior de chiasma optica.

Acromegalia Definiţie - totalitatea modificărilor somatice şi metabolice apărute ca urmare a creşterii secreţiei de hormon de creştere (GH/STH) după pubertate. Cauze: tumorale- 95%, prin hiperplazie 2-5%. Tablou clinic: 1. Sindrom endocrin. Tegumente groase, transpiraţie excesivă, hipertrichoză, frunte îngustă, arcade şi sprâncene proeminente, nas şi buze groase, macroglosie, prognatism, mâini şi picioare late, cifoză dorsală, lordoză, voce îngroşată, guşă, cardiomegalie, splenomegalie, hepatomegalie, gastrită hipertrofică, megacolon, cancere şi polipi intestinali, nefromegalie, etc. 2. Sindrom tumoral. Cefalee dată de tumorile intraşelare, rezistentă la antialgice obişnuite; hemianopsie bitemporală frecvent. Diagnostic paraclinic. 1. Biologic. Proba hiperglicemiei provocate poer oral (HGPO) de tip diabet zaharat sau diabet zaharat tipic, calcemia N, calciuria=UP, fosfatemiea=UP, fosfataza alcalină=UP. 2. Hormonal. GH-static-valori crescute cu anularea ritmului nictemeral de secreţie. GH - teste dinamice: stimularea cu GH-RH sau TRH; inhibiţie cu HGPO: testul cu L-DOPA sau bromocriptină - la acromegalici produce o reducere paradoxală a GH; Testul la TRH - la sănătos TRH nu stimulează secreţia de TRH, dar în acromegalie da. PRL = N/UP. Somatomedinele (IGF1) = UP 3. Radiologic. Se face Rx Craniu profil pentru şaua turcească, CT şi IRM. Tratament. Chirurgical - extirparea tumorii prin abord transsfenoidal dacă tumora nu are extensie mare suprastelară. Radioterapia. Medicamentos: analogi de somatostatine - OCTREOTID sau agonişti dopaminergici BROMOCRIPTINĂ în doză mare. Adenomul secretant de PRL Tablou clinic. La femei sân bine „pregătit” estrogenic, galactoree, oligomenoree sau amenoree, infertilitate, hirsutism. La bărbaţi apar tulburări de dinamică sexuală până la impotenţă, oligospermie, reducerea volumului seminal, infertilitate, scăderea pilozităţii faciale. Dg paraclinic. 1. Hormonal. Dozarea PRL serice. Prin trei probe de sânge recoltate pe un cateter venos la interval de 15 min. Dozarea se face prin metode ELISA/RIA/electrochemiluminescenţă. Valori peste 100 ng/ml certifică prezenţa tumorii. 2. Imagistic. CT/IRM identifică tumora. 3. Consult oftalmologic şi neurologic Tratament. 1. Bromocriptina - blochează secreţia de PRL. 2. Cabergolina 3. Extirparea chirurgicală a adenomului. 4. Radioterapia. Adenomul secretant ACTH Adenom care secretă ACTH, de cele mai multe ori microadenom, care prin efectul stimulator asupra ambelor suprarenale produce hipertrofia bilaterală a acestora. Tablou clinic. Facies rotund de „lună plină”, cu venectazii, ten seboreic, obezitate facio-trunculară, hiperpigmentare tegumentară, hirsutism, HTA, hiperglicemie, vergeturi roşii violacee pe abdomen şi coapse, dereglări ale ciclului menstrual. Dg paraclinic. 1. Analize nespecifice: hiperglicemie, creşterea Natremiei, scăderea potasemiei. 2. Hormonal. Dozarea cortizolului plasmatic la ora 8 şi 16, constatâdu-se pierderea ritmului nictemeral; dozarea cortizolului plasmatic urinar; dozarea ACTH plasmatic; teste dinamice - testul de inhibiţie cu dexametazoa, testul de stimulare cu CRH, testul cu Metopiron. 3. Imagistica. Eco de suprarenale identifică numai tumorile. CT-IRM de hipofiză identifică şi măsoară tumorile. Scintigrafie suprarenaliană cu colesterol marcat cu iod radioactiv. Tratament. 1. Hipofizectomie transsfenoidală 2. Radioterapie convenţională 3. Alternativ - suprarenalectomie + radioterapie hipofizară. 4. Blocantă ale steroizilor suprarenalieni: Metopiron, Ketoconazol 5. Blocantă ale receptorilor de cortizol. Diabetul Insipid Este un sindrom clinic caracterizat prin poliurie şi polidipsie, densitate mult scăzută ca urmare a deficitului de ADH. Forme clinice: DI cranial - prin deficit total/parţial de ADH prin tumori, infecţii la nivel hipotalamo-hipofizar, autoimun, ereditar, posthipofizectomie. DI nefroge - lipsa de răspuns a receptorilor la acţiunea ADH. DI gestatioal. Tablou clinic. Poliurie, nicturie, sete (polidipsie). Paraclinic. Diureză peste 5-6 l/24h, densitate urinară sub 1010g/l, osmolaritate urinară sub 300 mOsm/l, ADH seric redus, teste dinamice, glicemia şi glicozuria pt dg dif cu Dz, uree şi electroliti, imagistic. Teste dinamice. Proba de deshidratare. Proba cu ADH Tiroida Este formată din doi lobi uniţi printr-o porţiune centrală denumită istm. Are 15-25 g. Reglarea tiroidei. Neurogena: prin act TRH. Feedback negativ: efectul inhibitor al T3 şi T4 asupra secreţiei de TSH. Autoreglare - excesul de iod scade efectul TSH asupra receptorilor. Efectele hormonilor tiroidieni. Calorigen, diferenţierea şi proliferarea ţesuturilor, rol metabolic - tendinţa la hiperglicemie, stimulează lipoliza, cresc catabolismul proteic, hipersudoraţie, cresc viteza de conducere la nivelul muşchilor netezi şi striaţi şi viteza de conducere nervoasă, accelerează tranzitul intestinal. Explorarea tiroidei. 1. Dozări hormonale. Statice. Dozarea T3 şi T4 din serul obţinut prin centrifugarea probei de sânge venos prin metode: radioimunologice RIA, imunoenzimatice ELISA, electrochemiluminescenţa ILA. Dozarea TSH prin aceleaşi metode. Dozarea calcitononei la fel. Teste dinamice. Testul cu TRH - dozarea TSH înainte, la 30 min, la 60 min după adm a 200 microg de TRH iv. În hipertiroidism stimularea este ineficientă, TSH nu creşte; în hipotiroidie se înregistrează o ceştere explozivă a TSH. Dozarea iodemiei şi a ioduriei. Dozarea tireoglobulinei din serul obţinut prin centrifugarea sângelui venos prin metode RIA, ELISA, ILA, imunofluorescenţa IFA. Normal este de 30-40 ng/ml. Creşte în cancerul tiroidian. Markerii autoimunităţii tiroidiene: anticorpii antiperoxidazici (TPO) crescuţi în hashimoto, a antitireoglobulinici (atc Tg) UP în tir Hasimoto, a antireceptori TSH (TRAb) UP în b Basedow. Explorarea morfologică a tiroidei. Ecografia. Tireoscintigrma TC/IRM. Guşa endemică Orice creştere în volum a glandei tiroide. Necesarul de iod: Perioada prepubertară, adolescenţi şi adulţi = 150 microg/zi, gravide şi lăuze = 200 microni/zi. Tablou clinic. Tumefierea regiunii cervicale anterioare, senzaţie de constricţie la nivelul gâtului, senzaţie de „nod în gât”, tulburări de memorie, întârziere de creştere la copii şi adolescenţi. Dg pozitiv. Tablou clinic, eco de tiroidă, scintigrafia, radioiodocaptarea, ioduria, dozarea T3 şi T4 normal sau crescut, Tsh normal sau crescut, dozarea atcTPO pt excluderea etiologiei autoimune. Tratament. Medicamentos. Profilactic: cu iodură de potasiu, sare iodată, ulei iodat. Curativ: hormoni tiroidieni în doză mare, antitiroidiene de sinteză (Thyrozol) pentru guşile hipertiroizate. Chirurgical cu scop de decomproimare sau estetic. Hipertiroidismul (Tireotoxicoza) Sindrom determinat de excesul de hormoni tiroidieni circulanţi, fie prin producţie tiroidiană excesivă, fie TSH crescut. Etiologie: Boală autoimună, cauze genetice, infecţii, tumori hipofizare, adenoame tiroidiene. Tablou clinic. Palpitaţii, transpiraţii, agitaţie şi anxietate, tremor fin al extremităţilor, dispnee, astenie, scădere ponderală, apetit alimentar crescut, tranzit intestinal accelerat, creştere a TA, prezenţa guşii şi a freamătului tiroidian, fibrilaţie atrială, flutter atrial, axtrasistole, piele fină, caldă, epilată, traspirată. Dg paraclinic. T3, T4, FT4 crescute în ser, TSH scăzut, colesterol scăzut, RIC crescut la 2, 24 h cu o reducere uşoara la 48 h, ecografia poate semnala eventuale formaţiuni nodulare. Tratament. Evitarea suprasolicitării fizice şi psihice, a stresului, tutunului, cafelei, şi a preparatelor cu iod, dietă bogată în proteine şi CH, tratament medical: antitiroidiene de sinteză Thyrozol, betablocante, sedative. Tratament chirurgical - tiroidectomie subtotală largă. RADIOTERAPIE. Forme clinice de Hipertiroidism 1. Boala Basedow. Etiologie autoimună. tablou clinic: manif linice de hipertiroidism, guşă difuză şi omogenă, exoftalmie, mixedem pretibial. Paraclinic: t3, t4, ft4 = UP. Tratament. Specific hipertiroidismului: medical şi chirurgical

Hipotalamus

 * Hipotalamusul** este o parte a encefalului([|creierul] mare) de natură nervoasă. El secretă două tipuri de hormoni ce sunt depozitaţi în [|hipofiză].

Hipotalamusul(din limba greaca=sub talamus) este o regiune a creierului mamiferelor (de dimensiunea unei alune) localizat sub talamus, fiind o arie importanta a regiunii centrale a diencefalului, avand ca functie determinate procese metabolice si alte activitati anatomice. Hipotalamusul leaga sistemul nervos de sistemul endocrin sintetizand secretia neurohormonilor, fiind necesar in controlarea secretiei de hormoni a glandei peturiare, printre ele eliberarea hormonului gonadotropina. Neuronii ce secreta GnRH sunt legati de sistemul limbic care ajuta la controlarea emotiilor si a activitatii sexuale. Hipotalamusul controleaza deasemenea temperatura corporala, foamea si setea. In viata intrauterina hipofiza se dezvolta in interiorul hipotalamusului, acestea avand o legatura foarte importanta. Este formad din corpii mamilari si trei grupe de neuroni: code -anteriori, care produc neurohormonii care se depun in hipofiza posterioara -mijlocii, cu rol de integrare parasimpatica -posteriori, cu rol de integrare simpatica

code Este centrul reglarii vegetative, avand functii foarte importante: termoreglare, foame si satietate, comportamentul hidric si alimentar, actele instinctive si manifestarile vegetative instinctuale(frica, furie), regleaza ritmul somn-veghe, coordoneaza activitatea glandelor endocrine, influenteaza metabolismul.

Tiroida
**Glanda tiroidă** este cea mai mare glandă a sistemului endocrin uman, are o greutatea de 5-6 g la nou-născut, atingând o greutate de 15-18 g la adult (este mai mare la [|femei] decât la [|bărbaţi]) şi este situată în regiunea antero-laterală a [|gâtului].

Caracteristici
Tiroida normală la adult are forma literei H şi este alcatuită din doi lobi(drept şi stâng), uniţi printr-un istm (porţiune de ţesut glandular). Tiroida este învelită la exterior de o capsulă fibroasă din care pornesc septuri fibroase ce împart glanda în pseudolobi, la rândul lor alcatuiţi din vezicule, numite foliculi sau acini (unitatea structurală a tiroidei).
 * Aşezare: în faţa [|traheei]
 * Greutate: 25-30g
 * Structura: lobul drept, lobul stâng, istm (punte)
 * Secretă hormonii: tiroxină, triiodotironină
 * Boli datorate funcţionării deficiente:
 * piticism (nanism tiroidian/cretinism)
 * guşa endemică
 * [|boala lui Basedow]

Funcţionare
În interiorul foliculilor se găseşte un coloid proteic care conţine o singură [|proteină], tireoglobulina, din care sunt sintetizaţi hormonii tiroidieni: T4 ( tiroxina) şi T3 (triiodotironina). Tiroida conţine şi o populaţie redusă de celule parafoliculare (celule C) care secretă calcitonina şi pot cauza [|carcinomul] tiroidian medular, prin transformare [|malignă]. Secreţia de hormoni tiroidieni (tiroxina- T4 şi triiodotironina-T3) este stimulată de către un alt hormon numit TSH (Thyroid Stimulating Hormone) care este secretat de glanda [|hipofiză]. Funcţia glandei tiroide este extrem de importantă pentru organismul, afectând pulsul şi [|tensiunea arterială], nivelul de [|colesterol], [|metabolismul] energetic, tonusul muscular, [|văzul], starea psihică şi multe altele.

Afecţiuni corelate
Pacienţii care suferă de afecţiuni ale glandei endocrine au variaţii ale nivelului energetic, au intoleranţă la frig sau căldură, variaţii ale tonusului muscular, labilitate emoţională sau probleme cu greutatea corporală. Afecţiunile tirodei se manifestă prin modificări calitative sau cantitative ale secreţiei hormonale, mărirea tiroidei (guşă) sau ambele. Secreţia insuficientă de hormoni tiroidieni este denumită hipotiroidie sau mixedem, însotită de scăderea consumului caloric (hipometabolism). Secreţia excesivă de hormoni tiroidieni determină hipertiroidie sau tireotoxicoză şi hipermetabolism. Mărirea glandei tiroide (guşa) poate fi generalizată sau focală:
 * mărirea generalizată poate fi asimetrică, lobul drept având o tendinţă mai mare de creştere decât lobul stâng şi poate fi asociată cu o secreţie hormonală crescută, normală sau scăzută în funcţie de afecţiunea determinantă;
 * marirea focală sugerează de obicei o afecţiune tumorală benignă (asociata de obicei cu creşterea secreţiei hormonilor tiroidieni şi hipertiroidie) sau malignă. Guşa tiroidiană poate comprima structurile învecinate de la nivelul gâtului sau mediastinului.

Glandele suprarenale

 * Glandele suprarenale (adrenale)** sunt glande cu secreţie internă, situate la mamifere la polul superior al celor doi rinichi „ca o căciulă”. Ca activitate, prin secretarea hormonilor corticosteroizi şi catechoaminelor (inclusiv cortisolul şi adrenalina) ele sunt responsabile cu regularea stărilor de stres, a rezistenţei la infecţii şi substanţe antigenice, a metabolismului şi a sexualităţii (echilibrul dintre hormonii androgeni -- „masculini” -- şi estrogeni -- „femeieşti” determină sexul animalului, ca aspect şi ca activitate sexuală).

Aspecte anatomice şi fiziologice
Situate -- anatomic -- în partea posterioară a abdomenului, la polul anterio-superior al celor doi rinichi „ca o căciulă”, glandele suprarenale (adrenale) sunt învelite într-o capsulă adipoasă şi fascia renală. La om, glandele sunt situate la nivelul vertebrei a XII-a toracice şi sunt vascularizate de arterele suprarenale superioară, medie şi inferioară şi vena suprarenală. Inervarea este asigurată de plexul celiac şi plexul renal. Histologic, ele sunt alcătuite din două zone cu structuri histologice şi roluri fiziologice diferite:

Zona medulară
Medulosuprarenala (miezul, măduva, medulla) reprezintă zona centrală a glandei şi este inconjurată de zona corticală. Celulele cromafine (chromaffin cells), principala sursă de catecholamine, secretă hormonii: adrenalina (epinefrina) şi noradrelina (norepinefrina). Aceşti hormoni hidrosolubili, derivaţi din aminoacidul tirozină acţionează sinergic cu sistemul nervos simpatic. Ele sunt şi principala sursă de dopamină.

Zona corticală
Zona corticală (coaja, cortexul, corticosuprarenala) reprezintă zona periferică a glandei ale cărei celule (aparţin de axa hipotalamică - pituitară - adrenală) sintetizează cortizolul (în condiţii „normale” de viaţă ele secretă echivalentul a 35-40 mg de acetat de cortizon pe zi). Alte celule din zona corticală secretă hormonii corticosteroizi (liposolubili, pe bază de colesterol) următori: - mineralocorticozii, care acţionează la nivelul rinichilor stimulând reabsorbţia apei şi a sodiului şi eliminarea potasiului;- glucocorticozii, cu rol hiperglicemiant, hiperlipemiant;- sexosteroizii, care gestionează dezvoltarea sexuală prin două tipuri de hormoni: androgeni şi estrogeni. Cortexul este regulat de hormonii neuroendocrinici secretaţi de glanda pituitară şi hipotalamus şi de sistemul renin-angiotensin.

Vascularizare
Glandele suprarenale, împreună cu glanda tiroidă sunt cele mai drenate organe din corp, ca aprovizionare sanguină pe gram de ţesut -- fiecare glandă suprarenală este irigată de peste 60 de arteriole.

Artere
Vascularizarea adrenalelor este asigurată de trei artere: - artera suprarenală superioară, ramură a arterei frenice inferioare;- artera suprarenală medie, ramură a aortei abdominale;- artera suprarenală inferioară, ramură a arterei renale. Structura unor hormoni steroizi

Vene
Drenajul venos este asigurat de două vene: - vena suprarenală dreaptă, care duce spre vena cavă inferioară;- vena suprarenală stângă, care duce spre vena renală stângă sau, uneori, spre vena frenică inferioară stângă.

Pancreasul endocrin

 * Pancreasul** este un [|organ] din [|aparatul digestiv] şi [|endocrin] care îndeplineşte două funcţii majore: **exocrină** (produce [|sucul pancreatic] care conţine [|enzime] digestive) şi **endocrină** (produce mulţi [|hormoni] importanţi, incluzând şi [|insulina]).

Topografie şi funcţii
Este o glandă situată sub stomac, de formă alungită, cu o greutate de circa 70 g. Are atât o secreţie externă (exocrină) necesară digestiei, cât şi o secreţie internă (endocrină) necesare în reglajul glicemiei. Secreţia externă numită şi suc pancreatic, se varsă în intestinul subţire. Acţiunea lui influenţează în special substanţele adipoase. Este bogat în enzime: amilaza (care transformă glucidele în glucoză), maltaza (maltoza, în glucoză), tripsina (care scoate aminoacizii pe rând din protide şi peptide), lipaza (grăsimile cu acizi graşi şi glicerina), carbonaţi şi bicarbonaţi de Na, care dau alcalinitatea sucului pancreatic. Secreţia internă este insulina, care reglează cantitatea de zahăr din sânge, reţinând surplusul de glucoză sub formă de glicogen, la nivelul ficatului. Lipsa insulinei duce la o boală foarte gravă, numită diabet zaharat. Pancreasul secretă enzime vitale pentru organism. În caz că se consumă multe alimente prelucrate industrial, se solicită dirijarea unui număr mare de enzime în stomac şi intestin. În felul acesta, este compromisă imunitatea, prin scăderea aportului enzimatic al funcţiilor imunitare. Enzimele au multiple roluri: de rupere a alimentelor în bucăţi mai mici; determină lanţul reacţiilor chimice care duc la nutrienţi; sinteza unor substanţe; determină aglomerarea de atomi în molecule etc.

Insulina are ca acţiuni: Hipersecreţia de insulină determină hipoglicemie, tremurături, transpiraţii, chiar comă. Hiposecreţia de insulină duce la [|diabet] zaharat, care se manifestă prin: hiperglicemie, poliurie, polifagie, polidapsie, chiar comă. Glucagonul are actiune antagonica insulinei:
 * Pancreasul endocrin** este reprezentat de insulele Langerhans care sunt alcătuite din două tipuri de celule importante:
 * Celule beta secreta [|insulină] (70%)
 * Celule alfa secretă gluganon (20%)
 * Creşterea gradului de utilizare a [|glucozei] de către celule;
 * Depunerea glucozei sub formă de glicogen in muşchi;
 * Transformarea glucidelor în lipide in ficat şi ţesutul adipos;
 * Stimularea sintezei [|proteice].
 * Stimuleaza gluconeogeneza din aminoacizi;
 * Exercită efect lipolitic;
 * Provoacă hipeglicemie prin glicogenoliză hepatică.